Жюл Лафорг
Поплак за провинциалната луна

Превод от френски: Кирил Кадийски, 2004

chitanka.info

Ах! Как красива е Луната.

Закръглена като Съдбата.

Заря в казармите тръбят.

Стражарят мина — прав му път.

Отсреща клавесин ли страда?

Я, котка прекоси площада.

Мъртвило. Свириха заря,

но после всичко пак замря.

Замлъкна старото пиано.

Ах, колко ли е вече? Рано.

Какво изгнание, Луна!

Дали не съм доволен, а?

Луна, о, ти, Луна безгрижна,

тъй както уж си неподвижна

и над Мисури ли гориш,

и над стъгдите ли в Париж,

над полюси, морета, горди

норвежки — знам ли ги! — фиорди?

Луна щастлива, в тоя час

във влака виждам я и аз —

на меден месец са поели.

В Шотландия. Че то къде ли?

А ако там се разреве

ей тъй, от мойте стихове?

Луна, ах, скитнице такава,

нима не ти познавам нрава?

О, дивни нощи! В мойта гръд

и сетните надежди мрат.

Луна — какво ще й внушите,

добро бабе с памук в ушите.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.